PISANJE DOMAĆE ZADAĆE
Autor: Alda Šlender, 6. 2. 2014.
Koliko intervenirati i gdje je granica u pomaganju pisanja školske zadaće? Za školarce koji neovisno i samostalno obavljaju školske obrazovne zadatke roditelji znaju reći "da ni ne znaju da imaju školarca" u smislu da im ne trebaju pomagati oko zadaća i nadzirati ih te imaju povjerenja da će dijete odgovorno obavljati sve zadatke.
No nisu svi školarci jednako motivirani za postizanje školskih uspjeha. Njihovi su roditelji zbunjeni i često im je teško odrediti koliko zapravo trebaju intervenirati i gdje je granica kod pomaganja u pisanju domaće zadaće.Nema jednoznačnog odgovora na ovo pitanje. U obzir treba uzeti dob djeteta, eventualne poteškoće koje su postojale od prije tijekom školovanja (npr. u svladavanju čitanja, u problemima s učiteljima, u izostanku s nastave i slično) te je li dijete karakterno sklono orgnaziranju i inače motivirano, ali su se problemi pojavili iznenada?
Tu su i mnoga druga pitanja. Jesu li roditelji postavili neki obrazac kojeg je teško promijeniti kad je pisanje zadaće i učenje u pitanju? Na primjer, ako su roditelji oduvijek sjedili uz dijete kada je pisalo zadaću i pomagali oko teških lekcija i odgovora, bit će vrlo teško taj opseg roditeljskog angažmana smanjiti na neku manju mjeru i naučiti dijete da se osamostali kod obavljanja školskih zadataka.
Kao što smo već spomenuli, važna je obiteljska dinamika. Roditelji trebaju razmisliti postoji li nešto u domu što dijete ometa u koncentraciji i fokusiranju na školsko gradivo?
Ovisno o situaciji, roditelji trebaju razmisliti o razini vlastite uključenosti u procese učenja i obavljanja školskih zadataka. Naime, jedan od ciljeva obrazovanja je da dijete samostalno nauči rješavati svoje obaveze, da nauči kritički razmišljati i rješavati probleme (ma kakvi oni bili).
Ono što stručnjaci savjetuju je da roditelj bude uvijek dostupan i na raspolaganju djetetu, ali da se ne postavlja "iznad" djeteta. Što to znači? Roditelji ne bi trebali organizirati i kontrolirati proces učenja te se više od samog djeteta brinuti za ishod. Roditelji ne bi trebali stavljati vlastite obaveze po strani kako bi proveli sate iznad bilježnice i udžbenika sa svojim djetetom. Roditelj ne bi smio umjesto djeteta sjediti za stolom i razbijati glavu s nekim zadatkom kod kojeg je dijete zapelo, dok dijete čeka gotov odgovor "jer mu je to preteško". U toj se situaciji roditelj više brine o rezultatu procesa učenja od djeteta jer dijete zna da će mama ili tata već to nekako dokučiti i dati gotov odgovor. Prije ili kasnije roditelj će početi osjećati frustraciju.
Vrlo je važno kako se roditelji osjećaju u tom procesu pomaganja oko zadaće. Naime, u nekim slučajevima roditelj je povrijeđen i ljutit jer se dijete kod pisanja zadaće ponaša nepristojno i drsko. U nemalom broju slučajeva, dijete koje je zapelo u pisanju zadaće i potražilo pomoć roditelja, upravo prema njemu ispoljava svoju frustraciju pa se mogu čuti rečenice tipa: "nemaš pojma o čemu govoriš", "nismo to tako radili u školi", pa čak i "glup/a si". U ovakvim slučajevima roditelj treba postupiti onako kako bi postupio i u drugim slučajevima drskog ponašanja - treba se povući i ostaviti dijete da samo riješi problem. Ne zlobno i naglo, već kao prirodan odgovor na takvo ponašanje.
Kako onda postaviti granice?
Najbolji način je da djetetu kažete: "Kada me zamoliš za pomoć, doći ću, ali moraš ostati za stolom jer ja umjesto tebe neću rješavati zadaću, želim da si smiren/a i da pratiš ono što radimo".
U svakom trenutku treba imati na umu da je cilj da dijete, uz našu pomoć, samo riješi zadaću. Treba se osloboditi straha da će se zaredati niz loših zadaća, ocjene pasti, a time i školski uspjeh općenito. Dijete treba imati osjećaj da je samostalno u nečemu uspjelo, treba biti ponosno na sebe. A to neće biti ako mu roditelj riješi svu zadaću. Isto tako, učiteljica ili učitelj neće moći detektirati eventualne rupe u znanju, pa neće ni pomoći djetetu da ih pokrpa. osim toga, jednog dana kada dijete krene u srednju školu ili na fakultet, tko će umjesto njega učiti i rješavati zadatke i probleme?
Stoga se odmaknite od djeteta, pomažite mu kada je to dosita potrebno i kada vas zamoli, uspostavite pravila u kojima će dijete uz vaša podpitanja, skice i objašnjenja samo dolaziti do odgovora. važno je da ne dajete djetetu gotove odgovore već mu pomognite na način da dijete doista shvati ono što uči.
Ako je potrebno potražite i instrukcije i pomoć učiteljice, ali s jasnim pravilom da dijete samo treba doći do rješenja i odgovora.
Članak je preuzet s internetskih stranica Klinfo.hr.
UČIMO SMIJEH OD DJECE,
BUDIMO VESELI KAO DJECA
Smijeh je ono što dijete čini djetetom,
što ga čini sretnim, razdraganim i veselim.
Smijeh je odraz veselja, bezbrižnosti i spontanosti.
Smijeh zbližuje, a bliskost, suradnička atmosfera i međusobno
razumijevanje djelovat će motivativno u odgojno-obrazovnom procesu.
Ono što radimo s veseljem i uz ugodu nije nam teško,
a zadaća je učitelja i škole da mladima učine godine školovanja ugodnijim i lakšim.
(Matijević, M., 1994.)
Najvažnije stvari u dječjim životima su sigurnost , ljubav , prihvaćanje i ohrabrivanje.
B. Miller
-
DESET ZLATNIH PRAVILA U ODGOJU DJECE
UDRUGA RODITELJA - KORAK PO KORAK
Portali | ![]() |
> Priručnik za učenje ... |
> Agencija za odgoj i ... |
> Ministarstvo znanost... |
> UNICEF |
> HDPIO |
> Mreža škola bez nasilja |
![]() |
On-line rječnici | ![]() |
![]() |
Dnevni tisak | ![]() |
![]() |
« Rujan 2024 » | ||||||
Po | Ut | Sr | Če | Pe | Su | Ne |
26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 1 |
2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 |
23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
30 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |